Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Національна безпека
Київський національний університет імені Тараса Шевченка
Ознайомитися з політикою за посиланням https://security.bulletin.knu.ua/copyringht
ТЕОРЕТИЧНІ ОСНОВИ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЕКОНОМІЧНОЇ БЕЗПЕКИ РЕГІОНУ В УМОВАХ КРИЗОВИХ СИТУАЦІЙ
Вступ. Розглянуто суть поняття "економічна безпека регіону". Обґрунтовано роль та значення економічної безпеки в процесах регіонального розвитку. Здійснено оцінку безпеки регіонів країни та запропоновано механізми забезпечення безпеки регіонів. Наукове дослідження здійснено з метою вивчення теоретичних аспектів економічної безпеки. У роботі розглянуто теоретичні аспекти економічної безпеки, механізм її забезпечення. На сучасному етапі розвитку економіки велика увага приділяється питанню забезпечення економічної безпеки всієї національної економіки. Методи. Для досягнення поставленої мети було використано такі наукові методи, як: аналіз, порівняння, обґрунтування, узагальнення відомостей, систематизація теоретичного та практичного матеріалу щодо економічної безпеки регіону; класифікації (створення системи, що поєднує різнорідні явища за єдиним принципом) для виокремлення напрямів економічної безпеки, факторів та загроз. Результати. Виявлено зростання впливу широкого спектра викликів, небезпек та загроз різного характеру на економіку регіонів. Обґрунтовано необхідність постійного вдосконалення форм та методів своєчасного фінансового забезпечення системи антикризового управління регіонів. Висновки. Розглянуто теоретичні підходи до визначення економічної безпеки. Запропоновано авторський підхід до розгляду поняття "економічна безпека регіону", заснований на виділенні комплексу економічних загроз, з якими найчастіше стикаються регіони в сучасних умовах. Запропоновано пріоритети регіонального розвитку в галузі управління ризиками кризових ситуацій із застосуванням заходів наукового, організаційного, економічного характеру. Обґрунтовано перспективи розвитку економічних механізмів регіональної системи безпеки життєдіяльності населення.
економічна безпека регіону, Запорізька область, національна безпека, зовнішні і внутрішні загрози
Авторське право (c) 2024 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
РОЛЬ УКРАЇНИ У ЗАБЕЗПЕЧЕННІ ЄВРОПЕЙСЬКОЇ БЕЗПЕКИ
Вступ. Робота присвячена вивченню ролі України в забезпеченні європейської безпеки. Розглядаються ключові аспекти взаємодії України з європейськими партнерами, а також її внесок у вирішення сучасних безпекових викликів та загроз у регіоні. З посиленням геополітичних та економічних зав'язків у сучасному світі роль України в європейській безпеці стає визначальною. В контексті інтеграції в європейські структури та активної участі в міжнародних ініціативах, Україна впливає на формування безпекового простору на континенті. Методи. Дослідження базується на аналізі дипломатичних та політичних подій, оцінці ефективності взаємодії України з країнами Європи, а також вивченні стратегій та заходів, спрямованих на зміцнення європейської безпеки через участь України. Результати. У результаті дослідження виявлено, що Україна відіграє важливу роль у забезпеченні безпеки в Європі через свою активну участь у міжнародних миротворчих місіях, розвиток стратегічного партнерства з країнами Європи та впровадження реформ для підвищення ефективності власних безпекових систем. Висновки. Україна відіграє ключову роль у формуванні та зміцненні європейської безпеки. Її зусилля у напрямі співпраці з європейськими партнерами та участь у міжнародних ініціативах є важливим чинником стабільності та безпеки в регіоні, що потребує подальшого розвитку та поглиблення стратегічного партнерства.
Україна, європейська безпека, геополітика, спільні безпекові ініціативи, миротворчі місії, кіберзагрози, гібридна війна
ТРАНСФОРМАЦІЯ УКРАЇНИ ДО ЄВРОПЕЙСЬКИХ ТА ЄВРОАТЛАНТИЧНИХ СТАНДАРТІВ У КОНТЕКСТІ РОСІЙСЬКО-УКРАЇНСЬКОЇ ВІЙНИ
Вступ. Сьогоднішні євроінтеграція та євроатлантичний курс є головним і незмінним зовнішньополітичним пріоритетом України та вибором українського народу, що прямо закріплений в Конституції України. Досвід євроінтеграційних процесів та процесу реалізації євроатлантичного курсу України в умовах війни має унікальний характер. Незважаючи на збройну російську агресію, перебуваючи в глибокій міграційній та економічній кризі внаслідок війни, Україна набула статусу кандидата на вступ до ЄС, отримала пакет рекомендацій блоку НАТО щодо першочергових реформ перед вступом та не припинила та продовжує проєвропейські реформи в різних сферах, поглиблює міжнародне співробітництво, виконує на практиці положення Угоди про асоціацію і рекомендації̈ Єврокомісії̈. Незважаючи на турбулентності майже в усіх сферах життєдіяльності держави та суспільства в результаті військової інтервенції росії, слід визнати, що євроінтеграційні процеси в країні не припинились та навіть пришвидшились, отримавши неймовірну підтримку українського суспільства, про що свідчать результати соціологічних досліджень Центру Розумкова. У березні 2021 р. 59 % українців уважали, що Україні потрібно вступати до ЄС, у жовтні 2022 р. таку думку поділяли уже 79 %. При цьому, якщо попередніми роками серед громадян переважали сумніви щодо своєї європейської ідентичності, то в жовтні 2022 р. вже 63 % відзначили, що ідентифікують себе європейцями, відчувають свою належність до культури і традицій європейського співтовариства. Разом з тим, розглядаючи питання безпекового фактору, більшість дослідників та українців у цілому вважають, що забезпечити його має саме євроатлантичний вектор України. "Упродовж 29 вересня – 9 жовтня 2023 р. Київський міжнародний інститут соціології (КМІС) провів власне всеукраїнське опитування громадської думки "Омнібус". За результатами попередніх опитувань КМІС, 82 % респондентів погоджуються, що майбутнє України як процвітаючої вільної країни буде залежати від того, чи набуде Україна статусу члена ЄС (лютий 2023 р.). Водночас 92 % українців хотіли б, щоб Україна стала членом ЄС, а 89 % – членом НАТО (травень 2023 р.) (опитування громадської думки КМІС). "Отже, можна вважати, що на сьогодні українці досягли єдиної думки щодо підтримки європейської і євроатлантичної інтеграції, при чому, якщо акцент в опитуванні зміщається в бік безпекового фактору, то 54 % українців вважають, що наразі більший пріоритет у питаннях безпеки має членство в НАТО" (Соціологічні дані Центру Розумкова). Актуальність теми дослідження обумовлена насамперед необхідністю узагальнення окремих аспектів багаторічного досвіду формування та здійснення зовнішньої політики України в напрямі євроінтеграції, визначення основних етапів євроатлантичної та євроінтеграційної стратегії та виокремлення проблемних питань і особливостей сучасного стану взаємовідносин України з Європейським Союзом та Альянсом в умовах збройної агресії росії. Методи. У процесі дослідження були використані методи: загальнонаукові – як емпіричні, так і теоретичні; логічний метод; порівняльний; соціологічний; структурно-функціональний, а також практичні методи, такі як моніторинг, компаративний та кількісний контент-аналіз та ін. Результати. У роботі досліджено стан, проблеми та перспективи реалізації євроінтеграційних та євроатлантичних прагнень України. Системно розглянуто основні зовнішні і внутрішні чинники формування засад євроінтеграційної та альянсної політики України й основні етапи інтеграційних процесів, що вже здійснено, започатковано й реалізуються в умовах збройного військового конфлікту. Висновки. Отже, дослідивши основні кроки України на шляху євроінтеграції, слід зробити висновки, що Україна активно працює над реалізацією своїх європейських амбіцій та поступово наближається до членства в Європейському Союзі, при цьому політика наближення до Європейського Союзу формує нове покоління управлінців, які будуть готові системно працювати над упровадженням в Україні європейських підходів і норм, що сприятиме гарантуванню безпеки України, економічному розвитку та формуванню демократичної, правової держави, заснованої на європейській ідентичності України. Членство в ЄС відкриває можливості для активної співпраці з іншими країнами-членами, обміну досвідом та впровадження найкращих практик. Обмін досвідом є важливим і корисним не лише для України, а для країн-членів ЄС та НАТО. Адже жодна з країн-членів ЄС та НАТО наразі немає такого широкого, не тільки теоретичного, а й практичного досвіду в реформуванні держави в стані економічних криз, нестабільної безпекової ситуації та навіть збройної агресії. Україні є чому навчатися та чому вчити західних партнерів. Сьогодні людство стикнулося з наймасштабнішою терористичною організацією у світі – росією. І ця терористична організація несе небезпеку не тільки для України, а й для всього західного світу. Тож європейська трансформація України в умовах протиборства такому підступному супротивнику є надважливим для держав європейського та євроатлантичного світу.
трансформація, євроінтеграція, євроатлантичний процес, геополітичний курс, міжнародне співробітництво, зовнішня політика
ВПЛИВ ПОВНОМАСШТАБНОГО ВТОРГНЕННЯ РОСІЇ В УКРАЇНУ НА БЕЗПЕКУ РЕГІОНУ: УРБІЦИД ТА ЕКОЦИД УКРАЇНСЬКИХ МІСТ
Вступ. Концепції урбіциду та екоциду є ключовими у війні росії проти України, оскільки означають спланований напад на створене урбаністичне та екологічне середовище. Незважаючи на те, що концепції досить нові та привернули увагу лише в кінці ХХ ст., в Україні вони почали активно обговорюватись у наукових колах лише з повномасштабним вторгненням росії та поширенням війни по всій території нашої держави. Метою дослідження є аналіз впливу повномасштабного вторгнення росії в Україну 24 лютого 2022 р. на безпеку регіону з позиції розгляду понять урбіциду та екоциду українських міст та населених пунктів. Основні завдання роботи передбачають характеристику понять урбіциду та екоциду; розуміння особливостей урбіциду та екоциду в Україні і надання певних рекомендацій щодо імплементації відповідних програм із пом'якшення наслідків таких процесів. Методи. Якісні методи, що мають нестандартизований характер, орієнтовані на розкриття причинно-наслідкових зв'язків, передбачають змістовний аналіз джерел щодо предмета дослідження (обговорення). Результати. Автор розглянув феномен урбіциду та навів три типи ситуацій, які дали змогу розділити розуміння урбіциду на природне, антропічне та символічне. Було виявлено, що для України характерний антропічний урбіцид унаслідок військових дій росії. Відповідно до статистичних даних та офіційної інформації від міністра захисту довкілля та природних ресурсів України, безпосередні збитки для житлової та нежитлової рухомості країни від дій агресора за півроку війни досягли 127 млрд дол. США, а за майже рік війни наслідки екоциду сягнули понад 46 млрд дол. США. Більше того, екоцид як інструмент тяжких злочинів проти людства уже з однієї цієї причини є найнебезпечнішим злочинним діянням, виділяючись із низки антропогенних екологічних катастроф. Висновки. Хоча регулювання екоциду в міжнародному праві передбачено лише в Конвенції "Про заборону військового чи іншого ворожого використання засобів впливу на природне середовище", у міжнародному та гуманітарному праві відсутні чіткі згадки про урбіцид. Саме тому розбудова компетентних національних інституцій, здатних справлятися з різноманітними викликами урбіциду та екоциду, є обов'язковою умовою. Також ця інституційна розбудова потребує більшої міжнародної співпраці з такими учасниками, як ООН, ЄС і Світовий банк.
урбіцид, екоцид, прямі збитки, житловий фонд, інфраструктура, довкілля
КОНЦЕПТУАЛЬНЕ ОСМИСЛЕННЯ ТРАНСФОРМАЦІЇ МІЖНАРОДНИХ ІНСТИТУЦІЙ БЕЗПЕКИ В УМОВАХ ФОРМУВАННЯ НОВОГО СВІТОВОГО ПОРЯДКУ
Вступ. Під час формування нового світового порядку постає питання забезпечення глобальної безпеки. На сьогодні ядерною зброєю володіють дев'ять країн. Їх неофіційно прийнято називати "ядерним клубом". Туди входять: США, російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, Французька Республіка, Китайська Народна Республіка, Республіка Індія, Ісламська Республіка Пакистан, Корейська Народна Демократична Республіка та Держава Ізраїль, яка офіційно не підтверджує наявність ядерних боєголовок. З урахуванням збільшення протистояння між цими державами, зокрема США, Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії, Французькою Республікою, з однієї сторони, та російською федерацією, Китайською Народною Республікою та Корейською Народною Демократичною Республікою – з другої постає питання щодо механізму стримування, контролю та запобігання виникненню конфлікту, який, без перебільшення, може стати останнім конфліктом людської цивілізації. Також необхідно враховувати інші загрози та виклики сьогодення, які безпосередньо впливають на безпеку у світі (наприклад, зміна клімату, міграція, загроза голоду, деградація ґрунтів, нестача питної води тощо). Такими структурами можуть і повинні виступати міжнародні безпекові інституції. Безпекові організації сьогодення не можуть виконувати функції із забезпечення безпеки, тому постає нагальне питання сьогодення щодо їх трансформації з метою підвищення їхньої спроможностей забезпечувати та підтримувати глобальних мир і порядок. Методи. Методами дослідження є сучасні загальні та спеціальні методи наукового пізнання, серед яких, зокрема: аналіз було використано для опрацювання наукових та аналітичних джерел; структурно-функціональний – для дослідження суб'єктів системи забезпечення міжнародної безпеки; індуктивний та дедуктивний – для аналізу й узагальнення інформації з тематики дослідження; прогнозування та синтезу застосовувались у процесі формулювання висновків та рекомендацій за підсумками дослідження. Результати. Здійснено огляд наукових та аналітичних праць, присвячених проблематиці формування нового світового порядку та трансформації міжнародних безпекових інституцій. Відзначено питання, які становлять основну проблематику щодо трансформації міжнародних безпекових інституцій в умовах формування нового світового порядку. При цьому автор статті констатує, що проведений аналіз досліджень і публікацій вітчизняних та зарубіжних науковців, присвячених зміні глобальних гравців з безпеки в нових умовах, дає підстави дійти висновку, що сьогодні, під час швидкоплинної зміни глобальної безпекової обстановки, трансформація існуючих безпекових інституцій ними предметно не досліджувалась. На підставі аналізу сучасної безпекової ситуації у світі та впливу на неї наявних міжнародних безпекових інституцій показано основні напрями, які, на нашу думку, спрямовані на осмислення трансформації міжнародних інституцій безпеки в умовах формування нового світового порядку, а отже, і на забезпечення глобальної безпеки. Висновки. Проведене дослідження дало підстави дійти таких висновків: аналіз праць вітчизняних і зарубіжних науковців та аналітиків дав змогу окреслити основні проблеми щодо діяльності та можливої трансформації міжнародних інституцій безпеки в умовах формування нового світового порядку і констатувати, що їй має приділятися більше уваги для забезпечення міжнародного миру і стабільності. Аналіз міжнародної ситуації засвідчив, що діяльність існуючих міжнародних безпекових організацій в умовах глобальних перетворень не відповідає вимогам сьогодення і не містять чітко сформованих шляхів розв'язання цієї проблематики, тому потребує осмислення та ініціювання заходів із трансформації міжнародних інституцій у більш дієві та результативні міжнародні безпекові органи забезпечення та підтримання безпеки. У процесі дослідження також відзначено, що залучення наукової та політичної спільноти до процесів трансформації міжнародних інституцій безпеки в умовах формування нового світового порядку є важливим аспектом підвищення статусу, ролі, іміджу та авторитету міжнародних безпекових організацій.
міжнародні інституції безпеки, трансформація, новий світовий порядок, міжнародна безпека, глобалізація
ПЕРСПЕКТИВНІ НАПРЯМИ УПРАВЛІННЯ ВІДХОДАМИ ДЛЯ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЕНЕРГЕТИЧНОЇ БЕЗПЕКИ УКРАЇНИ
Вступ. Протягом більшої частини людської історії відходи та їх повторне використання були важливою сферою економічної діяльності, навіть якщо ця сфера стала майже непомітною в епоху модернізації, індустріалізації та масового виробництва. Повномасштабна війна в Україні через вторгнення росії стає критичною фазою перегляду процесу управління відходами для забезпечення енергетичної безпеки. Останнє є надважливим для України у зв'язку з постійними ракетними обстрілами, знищенням енергетичної інфраструктури та появою значної кількості відходів. Тому метою статті є аналіз перспективних напрямів управління відходами для забезпечення енергетичної безпеки України. Об'єктом дослідження виступає концепція управління відходами як засіб забезпечення енергетичної безпеки. Методи. Автор використав огляд наукової літератури, аналіз та систематизацію існуючих теоретичних уявлень про енергетичну безпеку та управління відходами. Результати. Термін енергетичної безпеки залишається достатньо новим, а в Україні у зв'язку з повномасштабною війною він набув найбільшого розголосу та привернув увагу всіх стейкхолдерів – від населення до глобальних світових лідерів. Розмір збитків в енергетичній сфері України станом на листопад 2022 р. разом із втратами комунальних підприємств та теплокомуненерго перевищив 9 млрд дол. США. Незважаючи на те, що питання управління відходами для забезпечення енергетичної безпеки є новим для нашої країни, автор статті зауважив, що основними векторами впровадження можна вважати такі: внесення пропозицій до окремих норм чинного законодавства України; розробка проєктів локальних нормативно-правових актів, зокрема статутів територіальних громад; розробка окремих Положень про взаємодію з бізнесовими структурами у територіальних громадах; внесення змін до регламентів місцевих рад тощо. Висновки. Питання енергетичної безпеки є першочерговим, і управління відходами, кількість яких зростає внаслідок війни на території України, повинно стати дієвим інструментом для забезпечення енергетичної безпеки України. Більше того, відходи як ресурс зможуть створювати енергію і для країн ЄС.
енергетична безпека, довкілля, управління відходами, технологія перетворення відходів в енергію, повномасштабна війна
СТРУКТУРА, ФОРМУВАННЯ ТА ФАКТОРИ РОЗВИТКУ ГРОМАДЯНСЬКОГО СУСПІЛЬСТВА
Вступ. Громадянське суспільство є тим середовищем, в якому сучасна людина законним шляхом задовольняє свої потреби, розвиває свою індивідуальність, приходить до усвідомлення цінності групових акцій і суспільної солідарності; тобто це умови життя людей, в яких відбувається реалізація їх партикулярних інтересів і де немає місця субординації. Методи. Методами дослідження є сучасні загальні та спеціальні методи наукового пізнання, серед яких зокрема: аналіз було використано для опрацювання наукових та аналітичних джерел; індуктивний та дедуктивний – для аналізу й узагальнення інформації з тематики дослідження; прогнозування та синтезу застосовувались в ході формулювання висновків та рекомендацій за підсумками дослідження. Результати. Зазначено, що форми об’єднань, що складають структуру громадянського суспільства і характеризують багатоманітність його соціальних практик, відображають найширшу палітру господарських, правових, сімейних, культурних та інших потреб і інтересів людей (соціальних груп), створюються єдино з метою задоволення чи реалізації їх різноманітних інтересів. Обґрунтовано, що мета громадянського суспільства полягає в досягненні свободи як умови і способу самоіснування людини як активного та повноправного члена співтовариства. З’ясовано, що результатом функціонування громадянського суспільства є, з одного боку, розвиток та ускладнення різноманітних суспільних відносин і зв’язків (економічних, соціальних, духовно-культурних, інформаційних, політичних і правових тощо), а з другого – вдосконалення самої людини, становлення її рівноправним і відповідальним учасником цього співтовариства, розвиток творчого і професійного потенціалу особистості. Встановлено, що громадянське суспільство має своє ядро інститутів, завдання яких полягає у підтримці та щоденному уточненні меж громадянського суспільства з державою через розширення соціальної рівності та свободи, реструктуризації і демократизації інститутів держави. Висновки. Визначено, що умовами функціонування громадянського суспільства є гласність і пов’язана з нею широка поінформованість громадян, наявність конституційних гарантій щодо його існування і розроблення відповідного законодавства. Громадянське суспільство розглядається як природний простір соціальної взаємодії, як вільне, демократичне, плюралістичне, правове суспільство, метою і центром якого постає людина (особистість) з її приватними інтересами і сподіваннями, система відносин, в якій найвищою цінністю є права людини.
громадянське суспільство, держава, інститути громадянського суспільства, соціальні інститути, демократизація
МІЖНАРОДНИЙ ДОСВІД ПОВОЄННОГО ВІДНОВЛЕННЯ КРАЇН
Вступ. У статті розглядаються концептуальні підходи до повоєнного відновлення країн після воєнних конфліктів, які характеризуються багатоаспектністю та охоплюють проблематику від розмінування територій зазначених країн до трансформацій соціальних, економічних, політичних, тощо. Досліджується досвід відбудови окремих країн після Другої світової війни, а саме Німеччини, Італії, Японії. Методи. У статті використано низку загальнонаукових та спеціальних методів, зокрема, метод аналізу. Результати. Наведено статистику втрат окремих країн під час воєнних подій та подальших здобутків після завершення війни, які характеризують їх успіх у відновленні соціально-економічного стану. Проаналізовано вплив міжнародних програм повоєнної відбудови європейських країн, передусім Плану Маршалла, який надав суттєвий поштовх політичним, інституціональним, економічним та соціальним перетворенням. Із цих позицій розглянуто й міжнародну допомогу щодо відновлення та розвитку Японії. Також наведено внутрішні фактори успіху, пов’язані з формуванням у досліджуваних країнах ефективної внутрішньої політики, яка в поєднанні з міжнародною підтримкою створила можливості щодо виходу цих держав на передові економічні позиції. Досліджено досвід відновлення балканських країн після завершення Югославської війни, зокрема Сербії, Боснії та Герцеговини і Хорватії. Висновки. Визначено, що досвід повоєнного відновлення Боснії та Герцеговини є дещо особливим, адже саме ця країна найбільше постраждала від Югославської війни. Також він не був абсолютно успішним у контексті відновлення економіки. Досліджено, що Хорватія та Сербія зуміли здійснити успішне повоєнне відновлення завдяки проведенню важливих політико-економічних реформ та активній співпраці з міжнародними інституціями. Визначено релевантний до України міжнародний досвід повоєнного відновлення та ключові фактори успішності означеного процесу.
повоєнне відновлення; міжнародна допомога; національна політика, національна безпека
НАПРЯМИ ЗАСТОСУВАННЯ СИСТЕМНОГО ПІДХОДУ В СИСТЕМІ ДЕРЖАВНОГО УПРАВЛІННЯ ЕКОЛОГІЧНОЮ БЕЗПЕКОЮ З ВИКОРИСТАННЯМ АЕРОКОСМІЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ
Вступ. Тема оцінювання застосування системного підходу в системі державного управління екологічною безпекою з використанням аерокосмічних технологій набула особливої актуальності для українського суспільства з початком війни, оскільки воєнні дії спричинили та транскордонні впливи на довкілля та природні ресурси й зумовили ризики для екосистем, економіки України та за її межами. Тому виникає необхідність приєднатись до європейського і світового досвіду оцінювання і відновлення порушених екосистем за допомогою системного аналізу процесів та явищ у навколишньому середовищі й формуванні й реалізації управлінських рішень. Такій підхід передбачає насамперед здійснити екологічний моніторинг з метою дослідження причин і наслідків впливу на екосистеми, а потім синтезувати управлінські рішення, спрямовані на забезпечення екологічної безпеки. Сучасний рівень розвитку науки та технологій надає можливість застосовувати системи штучного інтелекту в системах управління екологічною безпекою регіонів, підприємств та організацій із використанням аерокосмічних технологій. Мета роботи полягає у визначенні напрямів застосування системного підходу в системі державного управління екологічною безпекою з використанням аерокосмічних технологій та застосування штучного інтелекту. Методи. У статті використано низку загальнонаукових та спеціальних методів. Для оцінки наукових досліджень та нормативно-правових актів щодо формування та функціонування системи управління екологічною безпекою використовувалися методи системного аналізу, синтезу управлінських рішень; методи обробки дистанційних даних, багатоспектральних космічних знімків; методи геопросторового моделювання, математична статистика. Результати. Проаналізовано особливості побудови систем управління екологічною безпекою із застосуванням штучного інтелекту та аерокосмічних технологій. Запропонований підхід комплексного оцінювання порушених екосистем із застосуванням штучного інтелекту опрацьовується і перевіряється на різних територіях, різних типах екосистем та різних джерелах даних, зокрема демонстраційний приклад подано і в цій статті також. Застосування системи управління екологічною безпекою з інтелектуальною підсистемою підтримки прийняття управлінських екологічних рішень буде досить корисним для післявоєнного відновлення території України, охорони довкілля, збалансованого природокористування та сталого розвитку. Подальші дослідження варто зосередити на застосуванні інтелектуальних систем підтримки прийняття управлінських екологічних рішень для усунення екологічних ризиків, підвищення екологічної безпеки. Із використанням системного підходу екологічні рішення в системах штучного інтелекту розглядаються як системне поєднання інформаційних, організаційних та оперативних рішень, які стосуються таких напрямів захисту довкілля та природних ресурсів: оцінювання та прогнозування стану атмосферного повітря; оцінювання і прогнозування зміну клімату; оцінювання та прогнозування стану водних ресурсів; оцінювання і прогнозування стану біологічного й ландшафтного різноманіття, розвитку природно-заповідного фонду й формування національної екологічної мережі; оцінювання та прогнозування стану земельних ресурсів і ґрунтів; оцінювання й прогнозування стану надр; оцінювання та прогнозування стану поводження з відходами; оцінка стану об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку; оцінювання і прогнозування стану промисловості та її впливу на довкілля; оцінювання і прогнозування стану сільського господарства та його вплив на довкілля; оцінювання та прогнозування стану енергетики та її впливу на довкілля; оцінювання та прогнозування стану транспорту та його вплив на довкілля; оцінювання та прогнозування стану сталого споживання та виробництва; розробка рекомендацій щодо здійснення державного управління у сфері охорони навколишнього природного середовища. Висновки. Розробка та впровадження державної і регіональних (галузевих) систем управління екологічною безпекою можливо шляхом застосування системного підходу із використанням аерокосмічних технологій. Означені системи мають виконувати такі функції: отримання екологічної інформації в реальному часі, обробка цієї інформації, прогнозне моделювання екологічних процесів, визначення екологічних ризиків (у просторі та часі), надання пропозицій та рекомендації щодо усунення несприятливих екологічних ситуацій за визначеними показниками (критеріями ефективності системи управління). Застосування в системі управління екологічною безпекою передбачає здійснення екологічного моніторингу шляхом комплексного дистанційного оцінювання стану порушених екосистем та проведення геопросторового аналізу відповідних ризиків. Застосування штучного інтелекту є важливим, гнучким, зручним і корисним інструментом управління та планування розвитку територій. Особливого значення методи дистанційного зондування з використанням аерокосмічних технологій набувають в умовах широкомасштабних бойових дій, що ведуться в Україні зараз. У багатьох випадках лише дистанційні методи із застосуванням штучного інтелекту здатні надати достовірну прогнозну інформацію про стан екосистем, недоступних або небезпечних для наземних досліджень. Методологічною основою дослідження проблеми формування системи управління екологічною безпекою довкілля та природних ресурсів, об'єктів критичної інфраструктури має стати інтелектуальна система підтримки прийняття управлінських екологічних рішень, розробка спеціальних методів дослідження, спрямованих на отримання об'єктивних і достовірних результатів. Із використанням системного підходу екологічні рішення в системах штучного інтелекту розглядаються як системне поєднання інформаційних, організаційних та оперативних рішень, які стосуються захисту довкілля та природних ресурсів.
аерокосмічні технології, державне управління, довкілля та природні ресурси, екологічна безпека, екологічний моніторинг, система управління, системний підхід, штучний інтелект
ПРОТИДІЯ КОРУПЦІЇ ЯК ОСНОВА ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ БЕЗПЕКИ УКРАЇНИ: ОКРЕМІ АСПЕКТИ
Вступ. Корупція розглядається як фактор загрози національній безпеці та правовому порядку і конституційним цінностям у країні. Аналізується проблематика протидії корупції. Відповідно до даних вітчизняних соціологічних досліджень та міжнародного індексу сприйняття корупції (CRI) досліджено сучасний рівень корупції в державі. Мета статті обумовлена необхідністю висвітлення інноваційних шляхів удосконалення антикорупційної моделі управління в публічному секторі та презентації найкращих практик, які були впроваджені в Україні та дали вагомий результат з точки зору забезпечення державної безпеки, зокрема в умовах російської агресії. Методи. Методологія дослідження базується на поєднанні загальнонаукових (діалектичний, системний аналіз, абстрагування та конкретизація) і спеціальних (експертні оцінки, аналіз соціологічних даних, вивчення програмних правових актів, установлення причинно-наслідкових зв'язків) методів, що забезпечують достовірність результатів і висновків наукової розробки. Результати. Результати дослідження показали, що корупція завдає серйозної шкоди демократичній структурі суспільства та є однією з головних загроз національній безпеці. Коріння корупції криються в механізмі здійснення державної влади. Протидія корупції наповнює новим змістом діяльність у сфері державного (публічного) управління. У дослідженні робиться акцент на антикорупційній політиці та антикорупційній стратегії в поєднанні з інструментами громадянського контролю. Ефективність протидії корупції залежить від якості антикорупційного законодавства, функціональної спроможності антикорупційних інституцій, сталого економічного розвитку країни та доброчесності поведінки публічної особи і нетолерування корупції громадянами країни. Висновки. Виокремлено основні корупційні загрози державній та національній безпеці в цілому та розкрито сутність корупційних загроз державної безпеки в соціально-економічному, національно-культурному та інформаційному аспектах. Обґрунтовано, що ефективність протидії корупції безпосередньо залежить від дієвості антикорупційної стратегії. Запропоновано конкретні заходи вдосконалення взаємодії держави та громадянського суспільства у сфері протидії корупції.
протидія корупції, національна/державна безпека, антикорупційна програма (стратегія), найкращі антикорупційні практики
ОСНОВНІ ТРЕНДИ ТРАНСФОРМАЦІЇ СИСТЕМИ МІЖНАРОДНИХ ВІДНОСИН (СВІТОУСТРОЮ)
Вступ. Більшість світових подій кінця ХХ ст. та початку ХХІ ст. зумовлена різноманітними конфліктами, політичною та економічною нестабільністю. Це свідчить про неефективність існуючих механізмів узгодження інтересів суб'єктів системи міжнародних відноси, а отже, і необхідність створення нових механізмів, які б враховували основні тренди трансформації системи міжнародних відносин. Тому виявлення та комплексний аналіз основних трендів трансформації системи міжнародних відносин у контексті перспектив становлення нових центрів глобального й регіонального впливу на формування міжнародного порядку денного є актуальним завданням, оскільки це дає змогу з'ясувати обриси архітектури світового порядку на довгострокову перспективу. У роботі виявлено та комплексно проаналізовано основні тренди трансформації системи міжнародних відносин у контексті перспектив становлення нових центрів глобального та регіонального впливу на формування нового світового порядку. Методи. У статті використано низку загальнонаукових та спеціальних методів. Так, зокрема, у процесі дослідження таких міжнародних інституцій, як ЄС, НАТО, ШОС та БРІКС було використано метод порівняння. За допомогою методу аналізу було визначено найбільш очевидні тенденції сучасних міжнародних відносин. Результати. Проаналізовано особливості формування та функціонування системи міжнародних відносин (світового порядку) в певні історичні періоди в контексті визначальних світових подій. З'ясовано, що головною детермінантою формування вказаних систем світового порядку був так званий перерозподіл світу, а саме відторгнення (анексія, захоплення) певних територій від одних країн та їх входження до інших. Глобалізація та інформатизація всіх сфер суспільного життя призводять до все більшої залежності держав одна від одної. Це спонукає до створення нової системи міжнародних відносин (світоустрою), яка б змогла більш адекватно реагувати на вказані загрози без застосування силових інструментів. Висновки. Аналіз загального контексту формування нової системи міжнародних відносин говорить про те, що в найближчій перспективі повинно завершитись формування багатополярної системи, що приведе до певної стабілізації у сфері міжнародних відносин, які зараз значною мірою перебувають у хаотичному стані. При цьому перед Україною, яка зараз перебуває у стані війни з росією, стоїть надважке завдання вибороти шанс на те, щоб стати повноправним суб'єктом нової системи міжнародних відносин (нового світового порядку).
система міжнародних відносин, світовий порядок, світові центри владного впливу, міжнародна безпека, національна безпека, глобальне управління
ЕКОНОМІЧНА ДИПЛОМАТІЯ ЯК МЕХАНІЗМ ПУБЛІЧНОГО УПРАВЛІННЯ КОНКУРЕНТОСПРОМОЖНІСТЮ ДЕРЖАВИ В КОНТЕКСТІ НАЦІОНАЛЬНОЇ БЕЗПЕКИ УКРАЇНИ
Вступ. Економічна дипломатія відіграє важливу роль не тільки в системі дипломатичних відносин, але є дієвим механізмом публічного управління в сфері національної безпеки. Тож стаття присвячена дослідженню потенціалу економічної дипломатії як механізму публічного управління для зміцнення конкурентоспроможності України в ситуації розгортання повномасштабної російської агресії та розгортання глобальної кризи. Автори аналізують сучасні тенденції та виклики в галузі економічної дипломатії, а також визначають її місце та роль в системі національної безпеки України. Методи. Для досягнення мети дослідження використано низку теоретичних та практичних наукових методів, зокрема, метод наукової абстракції, монографічний, діалектичний, історико-логiчний, структурно-логiчний, абстрактно-логічний методи та методи аналізу і синтезу. Автори також використовують порівняльний та кейс-стаді аналіз для вивчення досвіду інших країн у застосуванні економічної дипломатії. Результати. Автори вважають економічну дипломатію за сукупність дій держави, які мають на меті захист і просування її економічних інтересів у міжнародному середовищі, зокрема в кризових ситуаціях, що вимагають ширшого бачення цих інтересів в контексті національної безпеки. Визначаються основні принципи, методи та інструменти економічної дипломатії, а також аналізуються її результативність та недоліки. Автори стверджують, що економічна дипломатія є важливим чинником підвищення ефективності національної економіки та її адаптації до сучасних викликів. Вони також розглядають специфіку економічної дипломатії України, яка зазнала значних втрат внаслідок агресії Росії та потребує розроблення нової стратегії розвитку. Автори висвітлюють основні напрямки та пріоритети економічної дипломатії України, а також оцінюють її потенціал та перспективи. Висновки. Автори пропонують рекомендації щодо покращення організації та комунікативної спроможності економічної дипломатії України, зокрема щодо залучення міжнародної допомоги, розширення торговельно-економічних зв’язків, поглиблення економічної iнтеграцiї з Європейським Союзом, вирішення економічних конфлiктiв та формування позитивного iмiджу країни. Автори також акцентують увагу на необхідності забезпечення координації та синергії між різними суб’єктами економічної дипломатії, а також на підвищенні професійної підготовки та кваліфікації економічних дипломатів.
економічна дипломатія, національна безпека, публічне управління, комунікація, конкурентоспроможність держави, Україна, Європейський Союз, глобальна криза
ОРГАНІЗАЦІЙНО-ПРАВОВІ ЗАСАДИ ДЕРЖАВНОЇ ПОЛІТИКИ УКРАЇНИ ЩОДО ШЛЯХІВ РЕІНТЕГРАЦІЇ ТИМЧАСОВО ОКУПОВАНИХ ТЕРИТОРІЙ
Вступ. Територіальна цілісність, недоторканність кордонів держави та національні інтереси це одні з основних постулатів існування країни. Зміна міжнародно визнаних кордонів можлива лише за умови проведення національного референдуму або після підписання керівництвом країни відповідного міжнародно-правового акта, визнаного світовою спільнотою та найближчими сусідами, а також після оголошення його в офіційній пресі й вебсайтах, на майданчиках ООН, ЄС та інших міжнародних всесвітньо визнаних організацій. З початком повномасштабного вторгнення з 24 лютого 2022 р. частина території України окупована російською федерацією, триває її насильницьке інтегрування в правове поле агресора. Ураховуючи це, відбувається невиконання чинних законів України, примусове введення законів та вимог на окупованій території іншої держави, привласнення та переоформлення власності тощо. У майбутньому зазначене потребуватиме вироблення рішень у частині оновлення, а також вироблення нових адаптованих до сучасних реалій організаційно-правових засад державної політики щодо підготовки реінтеграції тимчасово окупованих територій в українську сферу впливу та повернення населення до повноцінного життя в українському правовому, соціальному, економічному та інших полях. Методи. Методами дослідження є сучасні загальні та спеціальні методи наукового пізнання, серед яких: аналіз застосовувався для опрацювання наукових та нормативно-правових джерел; структурно-функціональний – для дослідження суб'єктів системи забезпечення гуманітарної безпеки та їх компетенції; індуктивний і дедуктивний – для аналізу й узагальнення інформації з тематики дослідження; прогнозування та синтезу – для формулювання висновків і рекомендацій за підсумками дослідження. Результати. Автором здійснено огляд останніх наукових та аналітичних праць, присвячених проблематиці організаційно-правових засад державної політики України щодо реінтеграції тимчасово окупованих територій. Відзначено питання, які становлять основну проблематику щодо забезпечення реінтеграції тимчасово окупованих територій, та шляхи, які пропонуються для їх розв'язання. Далі, послідовно, на підставі аналізу законодавчих та нормативно-правових актів, якими регламентується діяльність органів державної влади та органів місцевого самоврядування, виокремлено функції та повноваження, які, на нашу думку, спрямовані на вирішення проблемних питань під час реінтеграції тимчасово окупованих територій, а отже, і на забезпечення безпеки громадян України. Висновки. Проведене дослідження дало змогу дійти таких висновків: аналіз праць вітчизняних науковців та аналітиків дав підстави виокремити основні напрями забезпечення державної політики з реінтеграції тимчасово окупованих територій і констатувати, що їм має приділятися більше уваги для забезпечення відновлення та подальшого прогресивного розвитку України. Аналіз законодавства засвідчив, що законодавчі акти не містять чітко сформульованих завдань стосовно формування та реалізації державної політики забезпечення реінтеграції тимчасово окупованих територій. Проте проведений аналіз дав можливість зробити висновки, що тільки тісний взаємозв'язок виконавчої та законодавчої влад, системи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, недержавних інституцій та громадян приведе до якісної реалізації державної політики щодо реінтеграції тимчасово окупованих територій. Це, у свою чергу, дає змогу ідентифікувати їх як суб'єктів забезпечення реінтеграції тимчасово окупованих територій, зважаючи на те, що їх повноваження у цій сфері мають безпосереднє відношення до її забезпечення. У процесі дослідження також відзначено, що залучення громадських структур до процесів вироблення державної політики є важливим аспектом підвищення ролі громадян та їх об'єднань у питаннях щодо забезпечення безпеки.
тимчасово окуповані території, національні інтереси, сфера впливу, реінтеграція, Організація Об'єднаних Націй, організаційно-правові засади
ФОРМУВАННЯ СИСТЕМИ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ІНФОРМАЦІЙНО-ПСИХОЛОГІЧНОЇ СКЛАДОВОЇ НАЦІОНАЛЬНОЇ БЕЗПЕКИ УКРАЇНИ: ТЕОРЕТИЧНИЙ АСПЕКТ
Вступ. Сьогодні домінантою, яка визначає рівень глобальної та національної безпеки, є результати трансформації системи міжнародних відносин та національних і міжнародних систем забезпечення безпеки в усіх сферах життєдіяльності сучасного суспільства. Одночасно відбувається руйнація існуючих систем та створення більш ефективних щодо реагування на безпекові виклики сучасності. Однією із них є система забезпечення інформаційно-психологічної складової національної безпеки. У процесі її формуванні має бути враховано низку взаємозумовлених факторів, зокрема особливості динаміки викликів інформаційно-психологічній безпеці крізь призму реалізації потенціалу деструктивних стратегічних комунікацій на національному, регіональному та глобальному рівнях і тенденції формування багатополюсного світу. Необхідність цього зумовлена передусім виникненням та впливом нових загроз інформаційно-психологічного характеру на індивідуальну, групову та суспільну свідомість. Метою статті є визначення кола завдань щодо розробки теоретичних засад формування системи забезпечення інформаційно-психологічної складової національної безпеки України. Методи. У процесі дослідження означеної теми було використано системний, синергетичний, логіко-діалектичний, порівняльний, структурно-функціональний методи та метод узагальнення. Результати. Практичне значення очікуваних наукових результатів полягатиме в тому, що отримані теоретичні положення, висновки і пропозиції можуть бути використані для вирішення теоретичних і практичних завдань, пов’язаних із забезпеченням інформаційно-психологічної безпеки людини, суспільства, суб’єктів публічного управління та адміністрування в різних сферах їх діяльності як визначальної передумови забезпечення належної ефективності системи забезпечення національної безпеки України в сучасних умовах державотворення. Висновки. Вивчення інформаційно-психологічної безпеки є складною проблемою сучасного суспільства, яка потребує подальшого дослідження. Важливо визначити загрози, розробити концептуальну модель та систему заходів для забезпечення інформаційно-психологічної безпеки. Результати дослідження та розробка концепції системи забезпечення інформаційно-психологічної безпеки можуть допомогти створенню ефективних стратегій та політик у сфері інформаційної безпеки, що сприятиме забезпеченню національної безпеки та стійкому розвитку суспільства.
національна безпека, інформаційно-психологічна безпека, система забезпечення національної безпеки, інформаційна безпека, публічне управління, сталий розвиток
ОСНОВНІ ПЕРЕДУМОВИ ТА СКЛАДОВІ ФОРМУВАННЯ СВІТОВОГО ПОРЯДКУ
Вступ. Запропоноване до уваги наукове дослідження спрямоване на: аналіз і визначення основних умов, чинників та елементів формування світового порядку, таких як глобалізаційні процеси, баланс сил, баланс національних інтересів та легітимність; висвітлення ключових аспектів цієї проблематики в глобальній політичній системі та геополітичній обстановці на тлі сучасних трансформацій світового порядку. Досліджуються важливі питання, які стосуються впливу глобальних та інших цивілізаційних чинників на динаміку політичних відносин між країнами, стратегій забезпечення стабільності та розв'язання конфліктів. У контексті складності сучасних міжнародних відносин, критичних розбіжностей з питань світоглядних позицій, цінностей та ідентичності, зростаючої глобалізації, загострення світових криз та появи нових загроз і викликів планетарного масштабу основною метою цього дослідження є визначення передумов, ключових факторів, чинників та складових, які впливають на формування стабільного й ефективного світового порядку, розроблення рекомендацій для подальших досліджень цієї тематики та необхідних практичних кроків. Методи. У статті використано низку загальних та спеціальних методів наукового дослідження. Літературний і контент-аналіз та критичний огляд джерел, аналіз думок експертів та політичних діячів дали змогу виділити ключові аспекти й тенденції, які стосуються теми дослідження. Метод кейс-стаді було використано для дослідження конкретних ситуацій та історичних прикладів змін у геополітичній обстановці і їх впливу на трансформаційні процеси у світовому порядку. Порівняльний аналіз вибраної інформації та системний підхід дали можливість зрозуміти взаємозв'язки та вплив різних передумов і компонентів на формування стійкого світового порядку. Метод моделювання був застосований для визначення абстрактних форм бажаного результату. Результати. У статті були проаналізовані нинішня геополітична обстановка та безпекове середовище у світі. Виокремлені сучасні тенденції у глобалізаційних процесах та основні передумови трансформації світового порядку, визначені головні проблемні питання, вирішення яких є необхідною умовою формування ефективної системи світового порядку та забезпечення її життєздатності і стійкості. Досліджено взаємозалежність між елементами зазначеної системи та іншими чинниками соціальної організації, вплив на них, у тому числі, культурного та ідеологічного факторів. Результати дослідження вказують на те, що основними категоріями зазначеної проблематики є легітимність, баланс сил і баланс національних інтересів. Основою проблематики постають питання досягнення легітимності світового порядку та балансу національних інтересів держав в умовах відсутності загального консенсусу світового співтовариства та непорозумінь у світоглядних концепціях, загальноприйнятих базових цінностях, принципах та цілях загального розвитку. Висновки. Дослідження акцентує увагу на необхідності збереження балансу між національними інтересами і глобальними потребами людства та на утвердження легітимності всього каркасу світового порядку. Співробітництво та формування міжнародної системи на основі взаємоповаги та взаємозалежності є ключовими елементами успішності процесу досягнення поставленої мети. Важливим завданням для всього світового співтовариства є пошук реальних можливостей та дієвих механізмів гармонізації та збалансування національних інтересів держав, цінностей і світоглядних концепцій націй та народів в умовах глобальних викликів і загроз.
геополітика, світовий порядок, глобалізація, баланс сил, національні інтереси, зовнішня політика
АКТУАЛЬНІ ВИКЛИКИ СТРАТЕГІЧНОГО ТОРГОВЕЛЬНОГО КОНТРОЛЮ ЗА ТОВАРАМИ ВІЙСЬКОВОГО ПРИЗНАЧЕННЯ ТА ПОДВІЙНОГО ВИКОРИСТАННЯ В УКРАЇНІ
Вступ. Проблема стратегічного торговельного контролю за товарами військового призначення і товарами подвійного використання є складною та комплексною, однак не новою. Водночас варто відзначити недостатність наукового опрацювання теоретичних основ та визначення практичних заходів щодо ефективного стратегічного торговельного контролю за товарами військового призначення та подвійного використання в Україні як на державному рівні, так і в наукових установах для уникнення розповсюдження товарів і технологій подвійного призначення в немирних цілях. Повномасштабна війна з боку рф на території України створює певні виклики стратегічного торговельного контролю за товарами військового призначення та подвійного використання, які потребують адекватного реагування. Мета статті полягає у дослідженні стратегічного контролю за товарами військового призначення та товарами подвійного використання в Україні. Методи. У статті використано низку загальнонаукових методів, а саме: аналіз і синтез – для розкриття сутності експортного контролю за товарами і технологіями подвійного та військового призначення. Аналіз також застосовувався для опрацювання наукових літературних джерел. Був використаний і метод порівняння для опрацювання актуальних викликів стратегічного торговельного контролю за товарами військового призначення та товарами подвійного використання під час військових дій. Результати. Поняття стратегічного торговельного контролю включає експортний контроль і активно використовується в міжнародному науково-практичному полі. В українському законодавстві закріплене поняття експортного контролю. Разом з тим стратегічний торговельний контроль є набагато ширшим поняттям. У статті охарактеризовано поняття стратегічного торговельного контролю або експортного контролю та товарів подвійного призначення. Досліджено виклики стратегічного торговельного контролю в Україні у сфері торгівлі товарами військового призначення. Серед основних варто вказати виклики економічній та інформаційній безпеці держави, пов'язані з ідентифікацією товарів подвійного використання, "слабкі" місця у впровадженні санкцій проти росії, а також неналежну ідентифікаційну експертизу. Уряд України спростив процедуру ввезення низки товарів подвійного призначення з метою забезпечення потрібного рівня спротиву та захисту під час воєнних дій. Також було надано відповідні рекомендації щодо вдосконалення механізму стратегічного торговельного контролю в Україні. Висновки. В умовах війни питання торгівлі товарами і технологіями військового призначення потребує вдосконалення та належного стратегічного торговельного контролю.
товари подвійного призначення, стратегічний торговельний контроль, ідентифікаційна експертиза, СОТ
ЦИВІЛЬНА ЕКСПЕРТНА ОЦІНКА СПРОМОЖНОСТЕЙ СИЛ ОБОРОНИ ТА БЕЗПЕКИ УКРАЇНИ У СФЕРІ СТРАТЕГІЧНИХ КОМУНІКАЦІЙ
Вступ. Перехід України до оборонного планування на основі спроможностей, передбачений Законом України "Про національну безпеку України", висуває нові вимоги до стратегічних комунікацій. Особливої актуальності ця проблема набуває в часи відсічі збройній агресії рф проти України. Від спроможностей Сил оборони та безпеки України (СОБУ) у сфері стратегічних комунікацій значною мірою залежить морально-психологічний дух українців, віра в перемогу, успіх України в інформаційній війні проти росії, в тому числі і в третіх країнах, готовність союзників з країн ЄС та НАТО допомагати Україні, ставлення громадян цих країн до російсько-української війни. Відтак, аналіз сильних та слабких сторін стратегічних комунікацій СОБУ має не лише аналітичний, а й прикладний, практичний характер. Методи. Дослідження спроможностей сил оборони та безпеки України у сфері стратегічних комунікацій проводилось влітку 2023 р. на основі опитування журналістів і керівників українських медіа, які надали свої оцінки на основі шкали Лікерта щодо різних аспектів комунікаційної діяльності Сил оборони та безпеки. Результати. Виявлені сильні і слабкі сторони стратегічних комунікацій СОБУ та сформульовані рекомендації для підвищення їхньої ефективності. Висновки. Офіційні комунікації сил оборони та безпеки України характеризуються якістю, оперативністю, регулярністю та сучасними підходами. Високий рівень довіри до військових демонструє можливість більших професійних та детальних матеріалів стосовно перебігу бойових дій. Ідеться передусім про аналітичні матеріали, інтерв'ю з безпосередніми учасниками, командирами та бійцями.
інформаційна війна, інформаційно-психологічні операції, критерії ефективності, медіа
ШЛЯХИ ПІДВИЩЕННЯ ЕФЕКТИВНОСТІ ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ СТРАТЕГІЧНОГО ПЛАНУВАННЯ У СФЕРІ НАЦІОНАЛЬНОЇ БЕЗПЕКИ УКРАЇНИ
Вступ. Інформаційно-аналітичне забезпечення стратегічного планування – це система, яка об’єднує всі інші елементи організації в єдине ціле, формує процес стратегічного планування як безперервну низку управлінських рішень, спрямованих на досягнення стратегічних цілей. Процес планування є процесом оцінки та аналізу інформації. Від того, наскільки інформація якісна за змістом, часом та можливістю обробки, залежить якість управлінських рішень. Постає питання послідовного розв’язання трьох груп проблем, пов’язаних як з аналізом поточного стану людської цивілізації, міжнародних і військово-політичних відносин, стратегічної обстановки, так і ймовірного прогнозу їхнього розвитку, яке полягає ось у чому: − системному аналізі прогнозних сценаріїв розвитку людської цивілізації, на основі яких мають бути виокремлені найбільш вірогідні сценарії еволюції людської цивілізації і в подальшому формуватися сценарні вектори розвитку міжнародних відносин; − системному аналізі прогнозних сценаріїв розвитку міжнародних відносин у широкому контексті політичних, економічних, воєнних, соціально-демографічних, фінансових, інформаційних, науково-технічних та інших чинників; − системному аналізі прогнозних сценаріїв розвитку військово-політичної обстановки як однієї з підсистем воєнно-політичної системи міжнародної обстановки і підґрунтя для вироблення сценаріїв трансформації стратегічної обстановки. Метою дослідження є розробка методичного підходу з оцінки ефективності інформаційно-аналітичного забезпечення стратегічного планування у сфері національної безпеки України. Методи. Базовим математичним апаратом у запропонованому дослідженні обрано теорію нечітких когнітивних моделей. Результати. Запропоновано методичний підхід щодо підвищення ефективності інформаційно-аналітичного забезпечення стратегічного планування у сфері національної безпеки України. Висновки. Проведено розробку пропозицій із підвищення ефективності інформаційно-аналітичного забезпечення стратегічного планування у сфері національної безпеки України. Реалізація зазначених пропозицій дасть змогу підвищити ефективність провадження інформаційно-аналітичного забезпечення за рахунок: створення (нарощування) відповідних правових засад інформаційно-аналітичного забезпечення стратегічного планування у сфері національної безпеки України; забезпечення бюджетними асигнуваннями впровадження інформаційно-аналітичного забезпечення стратегічного планування у сфері національної безпеки України в органи державної влади; створення та подальше нарощування системи підготовки фахівців інформаційно-аналітичного забезпечення стратегічного планування у сфері національної безпеки України; узгодження взаємодії між добувними підрозділами розвідувального співтовариства та аналітичними підрозділами ситуаційних центрів державного і регіонального рівнів; підвищення оперативності прийняття рішень особами, які їх приймають, за рахунок упровадження сучасних методів обробки різнотипних даних, а також підвищення достовірності рішень, що ними приймаються, за рахунок збільшення кількості джерел інформації.
інформаційно-аналітичне забезпечення, стратегічне планування, оперативність, державне управління
ОСОБЛИВОСТІ ЗАГРОЗ ЕКОНОМІЧНІЙ БЕЗПЕЦІ УКРАЇНИ В УМОВАХ ГЛОБАЛІЗАЦІЇ
Вступ. Актуальність дослідження полягає в тому, що з метою зміцнення і збереження позицій України у світовому розвитку нашій державі необхідне насамперед забезпечення власної економічної безпеки, що є головною умовою ефективності життєдіяльності країни та гарантією її незалежності. Основною метою дослідження є визначення особливостей загроз економічній безпеці України в умовах глобалізації та формулювання заходів протидії їм. Об'єкт дослідження – загрози економічній безпеці України в умовах глобалізації. Методи. У процесі роботи було використано низку загальних та спеціальних методів наукового дослідження. Так, під час аналізу нормативно-правової бази безпекової сфери було використано діалектичний метод, який дав змогу виокремити загрози економічній безпеці. За допомогою системного методу було досліджено сукупність загроз економічній безпеці України та у висновках запропоновано рекомендації щодо застосування заходів для протидії негативному впливу на економічну безпеку України. Результати. У статті досліджено процеси глобалізації, які відбуваються у світі та мають критичний вплив на економічну безпеку України. Зазначено, що глобалізаційні процеси несуть не лише позитивні зміни, а й створюють і несприятливі умови для економічної безпеки держави. Сучасний стан економіки потребує адекватної реакції на ці виклики з метою забезпечення стабільного розвитку конкурентоспроможного середовища. Саме з глобалізаційними процесами загострюються традиційні загрози економічній безпеці, а також виникають нові, які безпосередньо пов'язані з процесами глобалізації. Проаналізовано явище економічної безпеки з різних підходів та визначено, що економічна безпека – це такий стан економіки, що забезпечується ефективними методами запобігання потенційним та існуючим загрозам внутрішнього і зовнішнього середовища країни, де створюються умови для розвитку стабільної соціально-економічної системи, а також їх усунення. Наведено класифікацію загроз економічній безпеці за сферою їх виникнення, де вони поділені на внутрішні і зовнішні загрози. Вказано, що на сьогодні стоїть питання про створення нових моделей національної економічної безпеки, які б відповідали вимогам часу та були похідними від модифікованих глобальних загроз. Висновки. Особливостями виникнення нових загроз, що впливають на економічну безпеку держави, є процеси глобалізації, які, з одного боку, надають нові можливості для розвитку держави, а з другого – можуть спричинити нові загрози економічній безпеці. Тому вирішення завдань стосовно усунення загроз економічній безпеці можливе шляхом активізації державної політики з використанням практичного досвіду та наукових досягнень у цій сфері.
національна безпека, економічна безпека, загрози економічній безпеці, глобалізація, глобалізаційні виклики
ТЕОРЕТИЧНІ ПІДХОДИ РОЗУМІННЯ СОЦІАЛЬНИХ ГАРАНТІЙ У СИСТЕМІ СОЦІАЛЬНОЇ БЕЗПЕКИ ДЕРЖАВИ
Вступ. У статті розглядається сучасна роль демократичної держави в забезпеченні прав і свобод громадян, зокрема щодо соціального захисту. Ураховуючи широкі зобов'язання, які держава несе перед громадянами, особливу увагу приділено системі законодавчого, інституційного та організаційного забезпечення реалізації цих прав і свобод. Фоновий контекст дослідження відзначає актуальність проблеми соціального захисту в сучасному суспільстві. Основною метою дослідження є визначення ролі соціального захисту в системі соціальної безпеки та обґрунтування її важливості в контексті державного управління. Методи. У статті використано низку загальних та спеціальних методів наукового дослідження для вивчення системи забезпечення соціального захисту населення. Діалектичний метод дав змогу виокремити хибне розуміння організаційного забезпечення побудови політики соціального захисту держави. Системний метод дав можливість дослідити соціальний та економічний зміст соціального захисту, а також систематизувати його детермінанти. Порівняльний метод було використано для дослідження підходів різних авторів до визначення поняття "соціальний захист". Метод узагальнення було використано для надання власного розуміння поняття "соціальний захист" на основі аналізу попередніх досліджень та порівняння різних підходів. Результати. У статті проаналізовано соціальний захист населення та виявлено низку детермінант, які характеризують ці поняття. Основні результати дослідження включають ось що. Соціальний захист передбачає обов'язкову участь держави через мінімально визначений рівень державної підтримки певних категорій населення, що опинилися в ситуації соціальних ризиків і мають рівень життя, нижчий за середній у суспільстві. Система соціальних стандартів визначає не лише реалізацію прав особи, а й забезпечує виконання цих прав із боку держави. Висновки. Дослідження вказує на важливу роль соціального захисту у формуванні й розвитку повноцінної особистості та соціального потенціалу, що сприяє підвищенню інтенсивності соціально-економічних процесів у державі. Запровадження системи соціального захисту відкриває можливість консолідації ресурсів уразливих верств населення та їх повернення до активної соціально-економічної діяльності, що сприяє розгляду витрат на соціальне забезпечення як соціальних інвестицій.
безпека, соціальний захист, соціальний потенціал, гарантії забезпечення, соціальні ризики
ОРГАНІЗАЦІЙНО-ПРАВОВІ ЗАСАДИ ФУНКЦІОНУВАННЯ СИСТЕМИ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ГУМАНІТАРНОЇ БЕЗПЕКИ
Вступ. В умовах масштабної російської військової агресії в українській державі відбувається переосмислення місця гуманітарних чинників у суспільному розвитку. Ключовими пріоритетами реалізації державної політики у цій сфері повинні стати питання розвитку освіти, науки, культури, світоглядно-патріотичного виховання, виокремлення їх ролі в забезпеченні гуманітарної безпеки в Україні. Метою є дослідження на основі аналізу вітчизняного законодавства функцій та повноважень суб’єктів системи забезпечення гуманітарної безпеки. Об’єкт дослідження – система забезпечення гуманітарної безпеки та її організаційно-правові засади. Методи. Методами дослідження є сучасні загальні та спеціальні методи наукового пізнання, серед яких: аналіз використано для опрацювання наукових та нормативно-правових джерел; структурно-функціональний – з метою дослідження суб’єктів системи забезпечення гуманітарної безпеки та їх компетенції; індуктивний та дедуктивний – для аналізу й узагальнення інформації з тематики дослідження; прогнозування та синтезу – у процесі формулювання висновків та рекомендацій за підсумками дослідження. Результати. Здійснено огляд останніх наукових та аналітичних праць, присвячених проблематиці гуманітарної безпеки. Відзначено питання, які становлять основну проблематику щодо забезпеченні гуманітарної безпеки за окремими сферами, та шляхи, які пропонуються для їх розв’язання. При цьому авторка статті констатує, що проведений аналіз досліджень і публікацій вітчизняних науковців, присвячених гуманітарній безпеці, дає підстави дійти висновку, що система забезпечення гуманітарної безпеки та її організаційно-правові засади ними предметно не досліджувались. Далі, послідовно, на підставі аналізу законодавчих та нормативно-правових актів, якими регламентується діяльність органів державної влади та органів місцевого самоврядування, виокремлено функції та повноваження, які, на думку дослідниці, спрямовані на вирішення проблемних питань у гуманітарній сфері, а отже, і на забезпечення гуманітарної безпеки. Висновки. Проведене дослідження дало змогу дійти таких висновків: аналіз праць вітчизняних науковців та аналітиків дав можливість виокремити основні напрями забезпечення державної політики у гуманітарній сфері для забезпечення гуманітарної безпеки держави і констатувати, що їй має приділятися більше уваги для забезпечення формування національної свідомості та усвідомлення національної ідентичності громадян, а також відновлення та подальшого прогресивного розвитку України. Аналіз законодавства засвідчив, що законодавчі акти не містять чітко сформульованих завдань стосовно формування й реалізації державної політики забезпечення гуманітарної безпеки, їх основна увага зосереджена на питаннях формування та реалізації державної гуманітарної політики. Проте проведений аналіз дав підстави розглянути вищезгаданих суб’єктів як розгалужену систему органів державної влади та органів місцевого самоврядування, недержавних інституцій та громадян, на які покладено функції щодо формування й реалізації державної гуманітарної політики, що, у свою чергу, дає змогу ідентифікувати їх як суб’єктів забезпечення гуманітарної безпеки, зважаючи на те, що їх повноваження в гуманітарній сфері безпосередню стосуються до її забезпечення. У процесі дослідження також відзначено, що залучення громадських структур до процесів вироблення державної політики є важливим аспектом підвищення ролі громадян та їх об’єднань у питаннях щодо забезпечення гуманітарної безпеки. Перспективним для подальших розвідок варто зазначити вивчення зарубіжного досвіду за порушеною проблематикою.
національна безпека, гуманітарна безпека, система забезпечення, організаційно-правові засади, функції та повноваження
ФОРМУВАННЯ ЕФЕКТИВНОЇ СИСТЕМИ КОНТРОЛЮ НАД ЗВИЧАЙНИМИ ОЗБРОЄННЯМИ В ЄВРОПІ: ПРОБЛЕМАТИКА ДОСЛІДЖЕННЯ
Вступ. Існуюча система міжнародних відносин стрімко змінюється. Поступово окреслюються обриси нового світового порядку. Водночас в останні десятиліття має місце стійка тенденція до зниження ефективності наявних механізмів забезпечення глобальної та регіональної безпеки, незважаючи на непоодинокі спроби їх модернізувати. Система контролю над звичайними озброєннями в Європі є одним із таких механізмів. Ця система сьогодні фактично зруйнована і не може бути, як раніше, одним із важливих чинників забезпечення загальноєвропейської та глобальної безпеки. Тому важливою видається розробка теоретичних засад формування нової системи контролю над звичайними озброєннями в Європі, яка б могла адекватно реагувати на безпекові виклики міжнародній безпеці. Важливою передумовою успішного розв'язання цієї проблеми є передусім визначення підходів та завдань щодо розробки теоретичних засад формування ефективної системи контролю над звичайними озброєннями в Європі, тобто окреслення проблемного поля дослідження цієї проблеми в контексті виявлення та комплексного аналізу основних факторів, які мають бути враховані в процесі побудови вказаної системи. Мета роботи полягає у визначенні підходів та завдань (проблемного поля дослідження) щодо розробки теоретичних засад формування ефективної системи контролю над звичайними озброєннями в Європі. Методи. У статті використано низку загальнонаукових та спеціальних методів. Для оцінки наукових досліджень та нормативно-правових актів щодо формування та функціонування системи контролю за звичайними озброєннями в Європі використовувалися методи системного аналізу, історико-правового аналізу та порівняння. Як нормативну та емпіричну основи дослідження використано міжнародно-правові акти та практичний досвід. Результати. Проаналізовано стан та особливості еволюції системи контролю над звичайними озброєннями в Європі. З'ясовано, що формування багатополюсної системи міжнародного порядку зумовлює трансформацію існуючих механізмів для узгодження національних інтересів та реагування на виклики регіональній і глобальній безпеці, що спонукає до створення нової системи контролю над звичайними озброєннями в Європі. Обґрунтовано актуальність розробки теоретичних засад формування вказаної системи як визначальної передумови побудови надійного каркасу європейської та глобальної безпеки і реагування на глобальні виклики, зокрема ймовірні збройні конфлікти. Визначено низку взаємопов'язаних наукових завдань, які окреслюють проблемне поле формування ефективної системи контролю над звичайними озброєннями в Європі. Висновки. Зростання сукупності та інтенсивності викликів глобальній та регіональній безпеці, зумовлені формуванням нового світового порядку, говорить про те, що в найближчій перспективі міжнародному співтовариству необхідно буде вибудувати принципово нову систему контролю над звичайними озброєннями в Європі, що зумовлює актуальність розробки теоретичних засад формування вказаної системи. При цьому Україна має стати активним, надійним та впливовим партнером у цій системі, а реалізація наукових результатів, отриманих під час розробки вказаних засад, буде сприяти міжнародній стабільності.
системи контролю над звичайними озброєннями, система міжнародних відносин, світовий порядок, міжнародна безпека, національна безпека, виклики регіональній та глобальній безпеці